Downloaded from YTS.MX
PLOVDIV 10 JULI 1994
Official YIFY movies site: YTS.MX
Lechkov får bollen och… mål!
På tre minuter har vårt lag gjort detta fantastiska mål!
Lämna det där, jag vet hur det fungerar.
Nu är det dags att hämnas på det tyska laget!
Nu får vi se hur det går, bara 20 minuter kvar av matchen.
Åter igen…
Dessa är de svåraste minuterna…
Laura!
-Hej! -Det står 2-1 till oss!
Min pappa välte bordet av glädje!
-Vi ska till… backen. -Toppen.
Kom nu, killar. Han stammar igen.
-Hejdå, Laura! -Hejdå, killar!
Strunta i honom, Tjockis.
Jag skulle berättat, men vi bestämde oss precis för att ses.
Får jag följa med?
Vi är sena. Kanske för semifinalen, om vi går vidare.
Min bror åt sådana i Ungern.
Han sa att de var jättegoda.
Kom igen, vi sa åt dig att strunta i honom.
Han är ändå min kusin.
Bulgarerna spelar sitt bästa spel.
Matchen är snart slut…
Och där har vi det!
Bulgarien är vidare till semi-final i VM!
Detta är den bästa dagen i mitt liv.
Det kommer bli när du har sex för första gången.
-Du vet allt, du. -Det gör jag.
Den där sköterskan hos doktorn…
-Ingen tror dig. -Det vet jag.
-Jag trodde du skulle ta Laura. -Det trodde jag du skulle göra.
Varför då? Laura sa att hon inte ska ha sex förrän hon är 18.
Sluta! Detta är kanske sista gången vi alla fyra är tillsammans,
vi kanske aldrig ses igen.
-Det är klart vi gör. -Men ni ska alla flytta, eller hur?
Då bestämmer vi, om vi inte ses igen…
Vilket ingen av oss tror.
Om vi inte ses igen, innan vi blir 30 eller 40…
-Då ses vi här igen om… -25 år.
Vi kommer vara gamla gubbar. Vi kommer inte kunna klättra upp hit.
-Vi ses här om 25 år. -Om vi inte fått Alzheimers.
Då har vi en deal.
En, två, tre!
PLOVDIV 2019
Tjockis?
Du, tjockis?
-Tjockis? -Du har fel person.
Oj, förlåt. Det var inte meningen att låta…
På tiden att du ber om ursäkt.
Jag trodde inte någon skulle komma.
Ursäkta, herrn, men jag vet inte vad du pratar om.
Jag är här för att träffa någon minst tio år yngre än du.
Vilket sammanträffande. Jag tänkte precis samma sak.
Deyan?
Vicky?
Vänta nu, hur vet jag att det verkligen är ni?
Folk känner igen mig från tv, vet ni.
-Från tv? -Sluta låtsas.
Hur vet jag att ni inte bara är några fans?
-På riktigt? -Det är vad jag undrar.
Hej, Diddy!
Ja…
Det var väntat att det skulle vara lite obekvämt.
Det har gått många år, det är normalt.
Vad ska vi göra nu?
Var är Tjockis? Det var ändå hans idé.
-Jag organiserade återträffen. -Nej, det var han.
-Det var jag som gjorde Facebook-gruppen. -Vänta nu.
Minns ni hur jag sa att vi skulle bli glömska. Jag hade rätt.
Här är Tjockis. Han bor fortfarande i Plovdiv. Ingen profilbild.
Han har inte dött av fetma än.
Hur kan du tjäna pengar på det där?
Varför inte?
Här är det, eller hur?
-Jag tror det. -Det är det.
-Vad är det? -Vad?
-Varför gömmer vi oss? -Vänta.
Är det inte han?
-Han liknar… -Hans kusin. Men det är inte han.
-Är det inte? -Är du säker?
Det är inte han.
-Vad är det? -Ett vräkningsbeslut.
Tjockis!
-Hej. -God morgon.
Vi letar efter Tjockis.
Hur många gånger har jag bett er att sluta kalla mig det?
Alex, är det du?
-Det är Tjockis! -Bra jobbat!
Titta på honom!
-Du är så vältränad! -Du är inte Tjockis längre.
Ni får kalla mig vad ni vill.
-Han är så vältränad, ingen tjockis. -Kom in.
Ärligt talat trodde jag ingen skulle minnas återträffen.
Utan Facebook hade jag aldrig känt igen er.
-Men du hade känt igen mig. -Alex.
Deyan och jag befann oss utomlands, det skrev jag till dig.
Jag kom från Sofia, och fick tacka nej till en resa till Tashkent.
Var det din kusin utanför?
Okej.
Har han med det här att göra?
Förlåt att jag inte kom.
Det kändes bara inte så bra.
Är det på grund av den där idioten?
Ja…
Han kommer ta huset.
Han äger det mer eller mindre redan.
Det här huset? Men du växte upp här.
Än viktigare, vi växte upp här.
Det spelar ingen roll längre, men… Okej, jag är tyst.
Jag är ledsen att ni rest så långt…
Alex?
Jag hade jättetrevligt, Vanya.
-Jag heter Tanya. -Ja, naturligtvis.
Tanya.
Lyssna nu. När jag åker till Tajikistan eller Kirgizistan… Vilket var det?
Har de sett serien där?
Uzbekistan, just det. Finns där någon som…
Så ingen vet vem jag är där?
Vänta nu.
Så vem ska jag uppträda för?
Bulgarer? På en restaurang?
Okej, visst. Jag gör det.
Men det stannar mellan oss, ingen får veta. Okej?
Uzbekistan, visst. Jag längtar. Okej, hejdå.
Planet kör på autopilot, naturligtvis.
Sist var förarkabinen så liten.
Ingen chaufför?
Hostar han fortfarande? Jag var inte hos doktorn med honom.
Det var du som bokade in honom, du frågade inte ens…
Jag känner mig lite orolig, jag har ingen kidnappingsförsäkring.
Säg mjau.
Vad menar du med att ingen vill kidnappa mig?
-Ja, han är mitt ansvar. -Vov!
Jag ringer tillbaka.
Jag måste gå.
Detta är så konstigt.
Jag är förvånad att det ens finns en flygplats i Tashkent.
Jättekul.
Nästa.
Herregud.
Mitt bagage!
Det kommer inte bli lätt att få tillbaka huset.
Tjockis kusin… Jag måste sluta kalla honom det.
Den där losern Branimir är ingen loser längre.
Han har klättrat uppåt i världen.
Han äger flera av affärerna i centrum.
Och han kollar dem personligen varje morgon.
-Det var domarens fel alltihopa. -Så orättvist.
God morgon!
Välkommen till vår stad. Vad gör du här?
Vad roligt! Zhoro, kom här.
-Känner du igen honom? -Vem är det?
Det är ju han från… Vem är du nu?
-Han heter Ivan. -Jag heter inte Ivan.
-Han heter inte Ivan. -Nej, Andrey!
-Jag heter inte Andrey. -Vad heter du då?
-Jag heter Angel Damyanov. -Angel Damyanov!
Angel Damyanov! Ta ett foto med oss.
Kom igen. Ta ett foto.
Kom här.
-Okej, men det är inte han. -Vänta.
-Vänta! -Bara ett foto…
Hur ska man kunna skugga någon när man är berömd?
-Med en tidning. -Vilken tid lever du i?
En Ipad hade varit mer realistiskt, pucko.
Jag var nere vid roddklubben med en tidning innan idag.
Så här är det. Branko organiserar ett välgörenhetsevent varje år.
Han har ett eget lag och gissa vem som alltid vinner.
-Vem? -Hans lag!
Unga män i 20-års åldern.
Jag följde efter honom till banken.
God morgon. Herr Grozev väntar dig.
Det jag såg… Vi har anledning att vara oroliga.
-Ett nöje att göra affärer med dig. -Detsamma. Ha en fin dag.
Så vad gör vi nu?
Varför följer vi efter honom? Varför pratar vi inte bara med honom?
Varför vi följer efter honom? Vad skulle vi säga, tycker du?
-Att vi vill köpa tillbaka huset. -Precis.
"Hej, här är pengarna. Tack och hejdå."
Visst. Men jag är en bulgarisk skådespelare.
Hur tror du att jag skulle kunna köpa ett hus?
Jag jobbar på en bank. Jag vet hur sådant här fungerar.
Att jobba på en bank och att äga en är vitt skilda saker.
Titta här, kompis.
Konsumentlån. Klick.
Du skriver bara in ditt personnummer så har du pengarna inom 24 timmar.
Gud, jag är förkrossad.
När min sekreterare berättade vem som var här trodde jag hon skojade.
Helt otroligt, en tv-stjärna på mitt kontor!
Så kul att se er, grabbar. Hur länge sen är det, 15 år?
-Tjugo år. -Tjugo?
På riktigt? Tiden springer iväg!
Du är säkert upptagen, så vi går rakt på sak.
Jag är inte upptagen, jag har folk som gör jobbet åt mig.
Det lät som om jag skryter. Förlåt, det är mitt ego som pratar.
Vi måste fira.
-Vi borde ta en drink. -Okej.
Nej.
-Nej, det behöver vi inte. -Okej, er förlust.
-Vi är här på grund av Alex. -Ja? Åh, ni menar Tjockis?
Jag måste sluta kalla honom det. Han är så vältränad.
-Han har åtta magrutor. -På riktigt?
Branko, vi vet att du äger huset nu.
Vi är här för att köpa det och ge det tillbaka till Alex.
Det är väldigt ädelt av er.
Huset är det enda han äger. Och vi växte också upp där.
Precis. Vi har förberett allt.
-Ja? -Titta här på dokumenten.
Du skriver på här. Och här är summan.
Sen trycker du här…
-Så har du pengarna. -Samma dag!
Så enkelt det är!
Jag kan inte sälja huset, grabbar. Jag är verkligen ledsen.
-Om du vill ha mer… -Nej, det är inte det.
Jag ska riva huset och bygga ett lönsamt hotell där.
Men huset är ett kulturmonument.
Var inte dum nu! Du vet hur det fungerar.
Jag bränner ner det, taket kollapsar och huset förstörs.
Ni kan gå nu. Jag är ledsen.
Jag har inget mer att säga.
Det har jag, men jag väntar.
Fast det finns ett annat alternativ.
Jag måste lugna ner mig och sluta vara sådan.
Men jag har väntat på det här tillfället i 20 år nu.
Jag dricker whiskey och röker, medan ni väntar på mitt beslut.
Så bra det känns!
Efter hur ni behandlade mig…
Om det inte vore för er, skulle jag kanske inte blivit så ambitiös och framgångsrik.
Men mitt ego längtar efter att ge igen,
att få er att bli beroende av mig på något vis.
Kan vi får höra alternativet eller ska du fortsätta med ditt sentimentala dravel?
Det var inte sentimentalitet, utan en monolog av vedergällning,
det är skillnad.
Här är det andra alternativet.
Ni deltar i ett maraton som jag organiserar,
och ni måste bli bland de tre bästa av fem lag.
Ni tävlar som ett lag, alla fyra.
Samma lag som aldrig lät mig vara med.
Om ni lyckas, ger jag tillbaka huset till er vän.
Ni kan fråga Vicky om detaljerna för loppet.
Han observerade mig vid roddklubben, gömd bakom en gul tidning.
Det var kul.
Och du, Acho, Ivan, Andrey, vad de nu kallade dig.
Det var också kul, hur du gömde dig bakom en mugg.
Eller du, herr Bankir, med din djupa relation med den där bankomaten.
Ni har hört mina villkor. I väg mer er och börja träna eller något.
Det här känns fantastiskt!
-Inte en chans. -Vänta.
Det är bara ytterligare ett sätt för Branko att skämma ut oss på.
-Men vi kan… -Det är inte lönt.
Jag uppskattar det, men det är slöseri med tid. Tack, men det är inte lönt.
-Det där gick bra. -Tycker du?
-Sarkasm, Vicky. -Varna mig innan du skojar.
-Betala mig. -Som alltid.
-Vad gör vi nu? -Vi fortsätter.
Var det där sarkasm?
Nej! När jag säger något menar jag det.
Om vi kan ta oss upp för backen som förr, då har vi en chans.
Kom igen!
Killar, bara lite till. Snart är vi uppe.
Kom igen. En liten bit till.
Jag är inte här på grund av huset.
Missförstå mig inte, jag uppskattar verkligen det ni försöker göra.
Men jag kan inte låta er skämma ut er själva.
Så vad föreslår du?
Att vi blir ett lag…
…igen.
Försiktigt!
Ta det lugnt.
Ni kunde ha fångat mig när jag föll.
Den är inte bruten, du överdriver.
-Du borde se hans serie. -Jag pratar inte med dig.
Hur vet du att den inte är bruten?
Har du kanske läst medicin?
Jag är tränare, jag har sett det förr.
En flickvän till mig var sjuksköterska. Du har helt rätt.
Så när du stoppade in ditt USB-minne i henne,
laddades hennes medicinska kunskap ner som en könssjukdom?
Har inte du någon åsikt? Din morbror kanske är veterinär?
-Ska vi ta honom till sjukhuset? -Det måste vi nog.
Äntligen något smart. Jag underskattade er.
Eller kanske inte. Dessa två är idioter.
Det räcker! Vi har viktigare saker att tänka på. Träningen går inte bra.
-Tycker du inte? -Okej?
-Har du något på hjärtat? -Jag har dåliga nyheter.
Det är konstigt… Men vi behöver bo tillsammans.
-Tillsammans? -Ursäkta?
Precis som på ett träningsläger. Vakna, äta och träna tillsammans.
-Okej. Jag bor hos mina föräldrar. -Jag bor på hotell.
-Men jag då? -Perfekt, då går vi.
-Men jag kan inte säga åt min… -Sluta babbla, nu går vi.
Ta honom till sjukhuset och kom sen hem till mig.
-Lås upp bilen. -Vi ska bo tillsammans?
Vi ska träna tillsammans, precis som Alex sa.
-Vänta. Försiktigt. -Ta det lugnt.
-Min karriär är slut. -Vilken karriär?
Försiktig med huvudet.
Ta det lugnt med benet.
-Akta min fotled. -Hur gammal är du, lille Achko?
Förstör inte mitt goda intryck av dig, Deyan… Idiot!
Se dig för!
Du gissade rätt, det är jag. Blev du glad nu?
-Ursäkta, pratar du med mig? -Bara säg vad du vill.
Ser du inte att jag har ont?
-Känner vi varandra? -Visst…
God eftermiddag.
Nästa.
Acho?
Kathy?
Mamma?
Vad händer?
Okej, det var en lång paus.
Alltså…
Din mamma och jag…
Ni känner varandra. Inga detaljer, tack.
Nej, det är inte så.
-Är det inte? -Min son är här.
-Precis det här jag inte ville höra. -Jag ska inte berätta hur vi…
-Acho! -Du vet.
-Varför är du här? -Jag har stukat foten.
-Men jag är okej. -Ska jag ta en titt?
-Snälla, kom in. -Är du säker?
-Det gör lite ont, men det är okej. -Kom nu.
Kathy…
Ursäkta mig.
Så du har äntligen berättat?
Han är så lik honom.
Ett…
Fortsätt så.
Samma misstag igen. Jag har sagt åt dig hundra gånger.
Igen.
Du kan inte vara så dum!
-Förlåt, men din fot… -Är precis där den ska vara.
Du kan ju inte komma ihåg något, idiot.
-Kan du sluta prata så med mig? -Sluta tramsa då!
-Hon frågade dig något. -Vad?
Du borde lyssna på henne.
Lägg dig inte i det här.
Ursäkta, men ser du inte kimonon och vad jag lär ut?
Vad jag ser är en tjurskalle i pyjamas.
Jag ska säga dig…
Lugna ner dig. Den är inte bruten.
Jag ska slå ner dig!
Du måste vänta tills din huvudvärk gått över.
-Gillar du det? -Tja…
Vill du ha det här?
-Det var hans morfars rum. -Precis.
Om jag tar hit en tjej, blir det lite märkligt
-Du vet. -Det blir säkert bra.
Sängen har inte gnisslat på ett tag.
Visa lite respekt.
Jag förstår inte varför du skulle ta hit tjejer, men inte jag?
Det är du som är gift.
Jag ligger i skilsmässa. Jag har att ta igen.
Men du är inte skild än.
Tekniskt sett. Men du är min kompis och stöttar mig.
Jag lät dig få Laura, men du gjorde inget.
Nej. Hon var förälskad i mig.
Jag lät dig få henne och du hade inte ens sex med henne.
Hallå, grabbar!
Vänta!
Jag blev så paff att jag inte ens tackade dig.
Det kanske du inte ska. Nu har du nog ingen danspartner längre?
Det verkar som om vi ska på samma håll.
Jag följer inte efter dig eller så.
Vad synd.
-Vad gör vi nu? -Med vad?
När en man slår en annan man på grund av en kvinna,
måste han ta hans plats.
-Det visste jag inte. -Jag har ingen danspartner längre.
Och du kanske inte tränar karate längre, så…
Du kanske ska berätta vad du heter?
Alex. Jag vet inte varför jag tvekade.
Alex, smeknamn för Alexander så klart.
Jag kände det på mig. Om du nu säger att skytten är ditt stjärntecken…
Nästan. Vågen.
Min favorit. Jag vågade bara inte tro det.
Så vad ska vi göra nu, Alex, smeknamn för Alexander?
Tja, jag… Vad heter du?
Dara. Smeknamn för Dara.
Jag är faktiskt en duktig dansare.
Men…
…jag gillar det inte. Tyvärr.
-Det är en sak jag inte förstår… -Jag lyssnar.
Hur kommer det sig att du inte frågat om du ska bära min väska?
Jag vill inte att du ska tro att jag stöter på dig.
Vad synd.
Han var enorm! Till och med längre än jag.
Jag är för ung för att ha en så gammal son.
-Har hon inte berättat för honom om dig? -Jag vet inte. Jag sprang.
-På allvar? -Mitt ben blev bra igen på en sekund.
De kommer pressa mig på pengar för att jag är berömd.
-Men du stötte ju på dem helt oplanerat? -Och?
Så din teori om utpressning har ju ingen grund överhuvudtaget.
Är det ens möjligt att jag har blivit…
Acho, välkommen till klubben.
Jag hoppas media inte får reda på det här.
Varför vill du inte stöta på mig? Väskan är tung.
-Jättegärna, men jag ska svänga här. -Jag också.
-Du, tjejen… -Dara.
Dara. Förlåt.
Tror du att du kan hålla på så här och komma undan med det?
-Kan du förtydliga? -Ja.
Jag vill inte att du sen kommer och säger att du inte vill och att du bara skojade.
-Är det ett hot? -Det är ett löfte.
Okej. Jag ska till 25 Hristo Stanchev.
Vi får väl se vad du hinner lova innan vi är framme.
Jag ska till 25 Hristo Stanchev.
Faktum är att jag bor där.
Hallå, grabbar!
Jag vet att det är fel, men jag tror jag är kär i min kusin.
Är du säker?
Alex…
Alexander Vassilev?
Ja, Vassilev. Hur vet du det?
Skit också.
Hon är här för en tävling och skulle bo hos mormor Radka.
Men mormor Radka har en ny pojkvän,
och skickade henne till sin avlidna syster Kalinas hus.
-Mormor Radka är min mormors syster. -Mormor Radka är hans mormors syster.
Ja, och mormor Kalina är min mormor.
Alex, ni är bara sysslingar.
Min morbror gifte sig med sin syssling.
De har en son och han är helt normal.
Så vad säger du?
Inte för att de planerar det, men han kan ha sex med henne utan problem.
Du är så pervers.
-Var är hon nu? -På verandan.
Och jag fick precis reda på
att jag har en 18-årig son.
Men ditt drama är större, naturligtvis.
Jag kan se på er att Alex har berättat allt.
Det har han.
Behöver du hjälp med väskan?
Det är bäst du låter bli.
Det är in där till höger.
Bäst att du är försiktig så du inte också får en överraskning.
Tänk om de inte vore kusiner.
Välkommen till ANIMA. Mitt namn är Petya Stoycheva Krivitsky.
Vårt första avsnitt av Träna i stillhet
handlar om att lära sig att vara i nuet.
Är Vicky i badrummet?
Ja, och jag måste erkänna att han röst…
Vad händer, mannen?
-Ska du på maskerad? -Jag har inga andra rena kläder.
-Händer det något intressant? -Inte för oss.
Men jag kan inte säga det samma om personerna i trädgården.
Om du tänker på det,
så handlar dina tankar ofta om det förflutna eller om framtiden.
Ser ut som ett blivande incestfall.
Din mamma och jag var inte så försiktiga
Och bang så kom du till världen
Du är inget misstag eller…
Det där är en katastrof.
Så vad ska vi göra?
-Vad menar du? -Angående Laura.
Vill du inte få reda på vad som hände?
Jag vill helst inte träffa henne, kanske jag börjar stamma igen.
DAG 1 AV MARATONLOPPET
Skit!
Grabbar, nu drar jag.
-Deyan, stanna. -Varför då?
Vi visste att det skulle bli så här. Så pinsamt.
-Han vill att vi ska bråka. -Det lyckades han med.
Jag tänker inte stå ut med det här igen.
Ta er samman nu. Deyan, vad gör du?
Deyan, vänta.
Är inte det där din kusin?
Jo, det är det.
Är du fortfarande arg på honom?
Jag är inte arg.
Men jag glömmer aldrig.
Hur förklarar du det där då?
Medelålderskris.
Jag blev förälskad i din godhet.
Och de där killarna är inget hot mot dig.
Du älskar fel person.
Deyan!
Var inte den första som sviker.
Logiskt sett borde det vara jag.
Vänta, snälla.
Deyan, stanna. Måste jag skrika?
-Vad händer? -Jag ser saker för vad de är.
Men bara från din synvinkel.
Vi beundrade dig. Vi ville vara som dig.
Du är den enda som har familj, ett fantastiskt jobb och en bra lön.
Jag har alltid gjort rätt, hela mitt liv.
Nu träffar jag min son två gånger i månaden och betalar underhåll till frun.
Och nu måste jag hjälpa mina vänner, som jag inte sett på evigheter förresten.
Varför? För att det är rätt.
Varför? För att bli retad av en falsk…
Jag är ledsen, men det är dags för mig att tänka på mig själv. Okej?
Jag har hittat Laura.
Ingen profilbild. Hon har en konstskola i närheten.
-Och? -Jag lämnade ett meddelande.
-Vi ska träffas. -Vad skrev du till henne?
Jag skrev anonymt att jag vill att hon ska undervisa mina barn.
Vilka barn? Och varför anonymt?
För att om vi går dit och ser att hon blivit fet
och skaffat skägg och mustasch, då kan vi smita.
Annars stannar vi.
Det är det mest fördomsfulla jag någonsin hört,
men det låter som en bra plan.
Kom då, så går vi.
-Den föll i vattnet… -Jag har letat efter dig.
Du har hittat mig.
-Har du försäkring? -Ja.
-Vad gör du? -Vad?
Det tar en minut bara.
-Jag måste berätta något. -Jag lyssnar.
-Du vill ju inte prata. -Har du ID?
-Nej. -Otroligt.
Vänta.
Här har du.
Ser du ingenting runt dig? Jag pratade inte med dig.
Vad är så bråttom?
-Det är uppenbarligen inte rätt tillfälle. -Vänta.
-Jag är snart klar. -Visst.
Nu börjar vi om. Jag lyssnar på dig.
Du förlorade idag, visst. Men varför skyller du på mig?
-Vem är det som skyller på vem? -Jag vet sanningen om huset.
Det borde väl vara motivation nog? Jag trodde du var starkare.
Prata inte så till mig framför folk.
Varför inte?
Vad ska du göra åt det, kusin?
Lova mig fler saker?
Ursäkta mig.
Här är en telefon du kan låna tills din är lagad.
Släkten…
Tack.
Vad händer, grabben?
Vänta. Lyssna på mig.
-Vi fick ingen bra start. -För att du sprang din väg.
-Precis som för 18 år sedan. -Vänta nu, det är inte sant.
Det är okej. Jag heter Angel.
-Kan jag gå nu? -Jag heter också Angel.
De kallar dig Acho. Mesigt.
Vänta, vi går och tar en drink. Eller läsk, menar jag.
Det är lite för sent att komma och leka pappa.
-Det var inte mitt fel att din mamma… -Acho!
Jag låter er ha en stund för er själva.
Har du något att säga mig?
När hade du tänkt berätta för mig?
Det måste finnas någon lag som tvingar kvinnor att berätta när män blivit fäder.
-Det här känns kriminellt. -Jag försökte.
Flera gånger.
När jag fick reda på att jag var gravid
var du så uppspelt över att flytta och börja på scenskola.
Du pratade hela nätterna tills jag somnade.
En vecka senare åkte jag till Sofia för att berätta.
Jag väntade på dig utanför skolan, och till sist…
Du kysste en annan tjej.
Jag var så ung.
-Jag minns det inte ens. -Det är sant.
Jag tänkte att det nog skulle göra dig olycklig.
Och jag tror att det nog är likadant nu.
-Tänk om hon är fet nu. -Det är därför vi gömmer oss.
Ja, om hon är fet nu, ser vi henne på långt håll.
Det är ännu värre.
-Det är inte sant. -Oj, hon är jättegravid.
Det där är Laura.
-Det är inte säkert. -Det liknar henne.
Hon liknar den vuxna, sexiga Laura från mina drömmar.
Vi kanske borde kolla innan hon går.
-Absolut. -Kom, så går vi.
Du först.
Vad gör de?
-Väntar på att hon ska säga något. -Varför skulle hon det?
Med en sådan kropp bryr hon sig inte om dem.
Uppför dig normalt.
Alex?
Säg åt de andra att sluta vara konstiga,
och berätta varför de ringt mig.
-Hej, Laurie. -Hej.
-Laura. -Vi hittade henne!
Är ni allvarliga?
Ni dyker upp 20 år senare och förväntar er att något ska hända. Direkt.
-Ingen sa att det måste vara direkt. -Han menade inte det.
-Det lät konstigt. -Ja.
Vi kan vara ärliga mot varandra nu när vi är vuxna människor.
Vad?
Jag vet. Vi kan göra ett schema.
-Ett vad? -Ett schema.
Du kan ta helger och du arbetsdagar? Eller tvärt om?
-Det spelar inte mig någon roll. -Ursäkta?
Jag är upptagen på helgerna.
Inrikesflygen går inte att ändra.
Du kan ta honom måndag till fredag
eller så kan vi turas om varannan dag? Vad?
Hon driver med oss.
Jag visste att hon skojade.
Varför skrattar ni åt mig?
Men dina helger då?
Förlåt för tidigare.
Vad? Sa du något?
-Förlåt för att jag betedde mig… -Jag kan inte höra dig.
-Kan du prata lite högre? -Dara!
Varför kom ni tillbaka?
Det kan inte vara värre än det ni precis gjorde, förhoppningsvis. Berätta.
Branimir vill ta Alex hus.
Så vi…
Vi växte upp där, så vi kan inte…
Du växte också upp där.
Så många minnen…
Det var inte så att vi ville något specifikt.
-Och vi gömde oss för… -Jag förstår varför ni gömde er.
Ni ville se om jag var fet, hade skägg och sex barn,
och så vidare.
Hon har inte ändrats någonting.
Hon är fortfarande en idiot.
Vi pratade inte om dig, vi pratade om viktiga saker.
DAG 2 AV MARATONLOPPET
Klara!
Vänta inte på oss, Vicky!
-Vad är det som händer? -Inget händer.
Jag var snabb i början men nu börjar jag bli trött.
-Då säger du, "Jag ska vinna." Kom igen. -Varför?
-Jag ska vinna. -Igen.
-Jag ska vinna. -Högre!
-Skrik det! -Jag ska vinna!
-Vem ska vinna? -Jag ska vinna!
Kom igen!
-Min son. -Ursäkta mig.
Idag vann vi… Eller, vi vann nästan maratonloppet.
-Men inte tack vare dig. -Det spelar ingen roll.
Vi har varandra nu.
Och vi kan… Hur ska jag säga?
-Vi kan ragga brudar. -Skojar du?
Men berätta inte att jag är din pappa.
-Carrie, hej. -Hej.
-Jag är där borta. -Jag kommer snart.
Okej.
Medan jag bara pratar, agerar du.
Hallå.
Hej. Ursäkta att jag avbryter, men jag har ett viktigt meddelande.
Sången var ändå tråkig.
Hej, pojkar och flickor! Jag heter Acho,
Men det vet ni säkert alla redan.
Uppenbarligen. Hur som helst.
Den viktiga nyheten är att vi vann idag,
och jag skulle vilja be vår hjälte Victor att komma upp på scenen
och sjunga en sång för oss.
Han är lite blyg, men han sjunger som en ängel i duschen.
Fråga inte hur jag vet det.
Applåder för Vicky!
Vicky!
-Jag ska döda dig. -Lyssna nu…
Jag behöver en tjänst…
Okej?
Jag ska döda dig.
God kväll, allihopa.
Vicky!
Lite hög för dig, eller hur?
Nu skulle jag vilja be en ung, väldigt talangfull musiker komma upp.
Hans namn är Angel Karayanev.
Kom upp på scenen så uppträder vi tillsammans.
Applåder för Angel!
Visst är han duktig?
-Ja, det är han. -Jag är hans pappa.
Jag vet, jag är ung för att ha en så gammal son…
-Ursäkta, men jag skulle vilja lyssna. -Visst.
Jadå! Skål!
Skål på dig!
Bra jobbat, Vicky.
Innan vi blir för berusade, kan någon förklara vad det är som händer?
Vi har fest och du försöker förstöra den.
Okej. Men varför gör Branimir så här mot er?
-Det skulle jag också vilja veta. -Jag ska förklara.
Branko var en nörd.
Och han ville alltid hänga med oss.
Han ville vara med i gänget.
-Vi kände… -Att han inte var en bra person.
Vilket han bevisat.
Jag kommer ihåg det, men hur lyckades han få huset?
Min morfar visste att han var döende
och att han måste ge huset till någon.
Jag vet inte hur Branko övertalade honom.
Men det gjorde han.
Vad hemskt.
Vill du inte sitta här?
-Så du fick precis reda på det? -Ja.
När man får träffa sin far för första gången efter 18 år,
förväntar man sig att han är ansvarsfull.
Jag var på en audition och skulle föreställa en fågel.
Vad är det du inte gillar hos honom?
Han är ju en rolig petrodaktyl.
De sa, "Lyft inte benen så mycket", och jag försökte…
-Han är en petrodaktyl, inte en pappa. -Kom igen.
Du kände inte din far
och jag har inte träffat min mamma på länge…
-Jag är ledsen. -Var inte det.
Gör du det med flit?
Gör vad?
-Den sången. -Vad menar du?
Du sjöng den under min balkong, då när du fortfarande var romantisk.
Det var inte den sången.
Det var länge sen, men en sådan sak minns en kvinna.
Vad minns de mer?
Jag minns hur jag en dag bestämde mig för att gå ner,
men du åkte iväg med dina vänner.
Om du bara…
Vad?
Om du bara…
Det får vi aldrig veta nu.
Alex!
Är det här du?
Och jag poserade med det här. Vet du att de kallade mig Tjockis?
Ni är så roliga.
Det är taget framför det här huset.
-Där är mormor. -Min också.
-Detta är min mormor Radka. -Ja, och mormor Kalina.
-Är det där systrarna? -Ja.
De liknar inte varandra.
Min mormor var adopterad. Hennes föräldrar dog…
Oj.
-Jag är så dum. -Ja, det är du.
-Är du säker? -Jag vet inte.
Jag var liten när de berättade, jag är inte helt säker.
-Jag ska fråga mormor. -Låt mig ringa henne.
-Har du mormor Radkas nummer? -Ja, det har jag. Vänta lite.
-Hon är faktiskt mormors syster. -Eller så är hon inte det.
Titta. Är det här hennes nummer?
Högtalare.
Det ringer, men din mormor svarar inte.
-Okej… -Då går vi dit.
-Hon sover nog. -Och?
Vill du att jag visar dig huset?
För att du plötsligt blivit intresserad av inredning?
Nej. Jag ville bara kika runt lite.
Det där var för att bryta isen.
Det var coolt.
Okej, vi går och tittar. Men ingenting annat.
-Okej. -Bra.
Så du undervisar i konst nu?
Och du jobbar på bank?
Vad roligt. Redan när du var liten hade du
talang för att måla.
Sfumato är en teknik för att måla luft, va?
Typ… dimma.
-Deyan? -Ja.
Minns du det här?
Det var…
-Det var i femte klass. -Sjätte klass.
Det var efter slutprovet.
Jag skriver fortfarande lika fult.
Du var alltid duktig på siffror.
Jag ritade inte hjärtat.
Nej, det gjorde du inte.
Ska vi gå tillbaka till de andra?
Mormor Radka!
Är du galen? Ta en mindre!
Mormor Radka!
-Det är jag, Dara. -Dara?
-Vem är det du har med dig? -Min kusin Alex.
-"Kusin." -Det var det vi ville kolla med dig.
Är det sant att mormor Kalina adopterades av dina föräldrar?
Väckte ni mig bara för att fråga det?
Ja.
Den där mormor Kalina…
Vi har inte pratat på 20 år, eller så.
Din morfar var så kär i mig, men den där slynan stal honom från mig…
Mormor, vi förstår. Men var ni systrar på riktigt?
Visst var vi systrar. Men inte biologiskt.
Hennes föräldrar dog av sjukdom.
Mina föräldrar tyckte synd om henne och tog hand om otyget.
-Då är Dara och jag inte… -Varsågod, du kan ta henne.
Ni kan gå och testa om sängen gnisslar,
och låta mig sova i fred!
Han är min favoritpedofil.
Jag hoppas de inte är kusiner.
Hårdare!
Acho den andre!
Pappas pojke.
-Fan, det är pappa. -Vad?
Jag är sen och han kommer och hämtar mig.
De kommer. Fort, låtsas som ingenting.
-Hur gör vi det? -Var spontan.
Jag ska visa dig några foton.
Den här…
Det var jättetrevligt, men min pappa kommer och hämtar mig nu.
-Du är inget barn längre. -Det är inga problem.
-Jag har lagt på rena lakan. -Du kan sova över.
Det är okej om du vill stanna…
Pappa…
Gå.
-Pappa, jag… -Gå.
Men jag skulle bara…
Bra jobbat, grabben!
Bara en trappa till.
Det hjälper inte att dricka. Vi har tre dagar.
Vi försöker faktiskt hjälpa dig.
Tror du vi kom hit för att jogga i en amfiteater?
Lugna dig, jag förstår.
Okej, det räcker för idag.
Jag jobbar på det.
-Är allt okej? -Mer eller mindre.
Du då?
Mer eller mindre.
Fast det är en sak…
Min danspartner Kiril som du slog ner…
-Han svek dig. Det var väntat. -Men min tävling är om fyra dagar.
Jag är ledsen. Kan jag göra något?
Det kan du faktiskt…
-Nej. -Kom igen. Jag sköter dansen,
-du behöver bara följa mig. -Nej.
Men du har jättebra koordination.
Du kan väl skaffa en annan partner?
Men bara du och jag kan skapa riktig passion i dansen.
Jag måste träna, finalen är om tre dagar.
-Det tar bara några timmar per dag. -Vad?
Jag måste träna mina vänner också.
-Så du har inte tid med mig? -Det finns fysiska gränser.
Men inte för andra saker.
Du försöker manipulera mig. Vi gör det här för att få tillbaka huset.
-Huset är inte bara ditt. -Vad?
Jag har syskon att ta hand om.
-Jag skulle kunna starta en dansskola. -Huset?
-Jag behöver pengarna. -Huset?
Du bryr dig bara om det där huset. Men jag då?
-Lycka till med ditt maraton. -Dara, vänta.
Vart ska du?
Dara!
Du råkade bara köra förbi mitt hus?
Varför då?
Jag körde en runda för att försöka rensa huvudet från maratonloppet,
och så såg jag dig.
Det kanske är attraktionslagen.
Attraktionslagen…
Det här börjar kännas lite löjligt.
Om det är något du vill säga eller göra…
…så gör det. Vi är inte 15 år längre.
I så fall…
Vänta nu, jag skojade bara.
Eller så skojade jag inte. Jag vet inte.
Det kanske var ett skämt med lite sanning.
Jag klantade mig. Kan du släppa av mig där borta?
-Hej. -Hej.
Hur är det?
Det är bra.
-Kan du sluta titta på mig så där? -Hur då?
Du gör mig nervös, jag vet inte vad jag ska säga.
God morgon, fröken!
Okej.
Jag vet att jag avbryter, men familjeskandaler kan inte vänta.
Ursäkta mig.
Varför har Carina utegångsförbud?
För att hon strulade med min nemesis son.
Vilket århundrade lever du i? Ingen säger "nemesis".
Okej, min värsta fiende. Var det något mer?
-Du kan inte hålla henne hemma. -Det är bara tre dagar kvar.
Nu involverar du Carina i din galenskap.
-Det är min kamp. Håll dig utanför. -"Kamp".
Ännu ett ord ingen använder.
Du lever i det förflutna, vet du det?
-Det är inte ditt problem. -Vet du vad?
Jag tänker köra henne till skolan, om du försöker stoppa mig
ställer jag till med den värsta scen det här glaskontoret någonsin sett.
Hur är läget, mannen?
Har det hänt något?
Mamma hade rätt, du utnyttjar folk.
Säger kvinnan som använde mig som spermadonator.
Okej, jag tar tillbaka det.
Men du kan ju hålla det i tankarna.
Eller du kanske vill höra mer om hur du blev till?
Du ville bara lära känna mig för att Carina är den där mannens dotter.
Det visste jag inget om. Det såg du väl själv?
Mina problem med Branimir har inget med dig och Carina att göra.
-Hon är fin. Behandla henne inte… -Som du behandlade mamma?
Vicky?
Du stammar igen.
Kom du för att berätta det?
Jag stammar bara när jag ser dig. Förr i alla fall.
Vet du vad?
Jag tänkte att…
Eftersom inget hände då, var det kanske inte menat.
Kanske.
Gå inte.
Det vill jag inte.
Jag överreagerade lite.
Tack för att du stoppade mig.
Du skulle gå för att du är envis.
-Tack. -Inga problem.
Jag kan hjälpa dig med dansen.
Det är okej, jag vet att du är upptagen.
-Vem är det? -Okänt nummer.
Vem är det nu?
-Gå inte. -Jag kommer snart.
Ursäkta att jag stör.
Men…
Tekniskt sett är huset mitt.
Du undrar varför jag är här.
Jag söker Dara.
Där är hon.
Du undrar kanske vad jag har med henne att göra?
Jag har pengar till henne.
Här kommer min favoritreplik: Allt är inte som du tror.
Men faktiskt…
…så är det precis som du tror.
Jag betalar henne.
För vad?
För att älska dig.
Pengar kan ge en så mycket.
Kvinnor älskar pengar i ett kuvert.
Men nu känner jag att det är lite väl obekvämt,
så jag lämnar er med den känslan.
Alex…
Du var på väg att gå.
-Du kan gå nu. -Lyssna på mig.
Gå!
Jag vet, jag behöver bara…
Kan jag få prata med Mathew, snälla?
Han kommer i tid till bussen, jag vill bara…
Grabbar, vi behöver bara komma trea så är huset vårt.
Vi får bara inte komma sist.
Är du galen? Varför är du här?
Jag vet, förlåt. Men jag var tvungen att träffa dig.
-Någon kan se oss. -Ingen ser oss här.
Är det mamma?
Nej, det är inte mamma. Gå in nu.
Vad är det som händer? Alex, vad gör du?
Alex, vad händer?
Vad är det för fel?
Bravo!
Vad gör du?
Alex?
Vänta. Gör det inte.
Jag vet inte varför jag är här.
Vad har hänt?
Jag föll när jag sprang.
För min skull?
-Ja, för din skull. -Men du vet inte varför du är här?
Jag är arg på dig.
Du sprang hit och föll, bara för att berätta det?
Det var lite impulsivt, ja.
-Väntar du på att jag ska säga något? -Du svek mig ända från början.
-Jag försökte berätta. -Det var hemskt.
Om det inte vore för dig hade jag aldrig förstått hur jag svek honom.
Jag vill tacka dig, men det kan jag inte för jag är arg på dig!
-Jag förstår ingenting. -Jag vet.
Du ska med tåget och det finns inte tid att förklara.
Ska du inte stoppa mig så att jag inte åker?
Nej, du får leva med konsekvenserna av vad du gjort.
-Vi kanske kan ses om några år eller så. -Skickar du mig i exil, eller vad?
Gå. Det var bara ett sista minne.
-Din skitstövel. -Förrädare.
-Idiot. -Bitch.
Du kommer inte kunna hålla dig i några månader ens, definitivt inte i flera år.
Allt detta bara för att hämnas. Du lider fortfarande på grund av henne.
-Jag lider på grund av honom. -Spelar det någon roll på grund av vem?
-Vem som helst, bara inte honom. -Jag är tacksam för att vi träffades.
Jag kan inte vara tacksam. Carina har inte träffat sin mor på tio år.
Eller för att du inte träffat ditt ex?
Jag är inte intresserad av henne.
Men ditt förflutna krockar med vår nutid.
-Han ska inse vad han gjort. -Precis som alla vi andra.
Jag hoppas du är nöjd nu.
Carrie, nu går vi.
Jag visste att du var här.
Du ska åka, eller hur?
Tjugo år sedan… Det var mer än tjugo år sedan.
Då åkte ni alla ifrån mig, och jag satt precis här.
Mycket har ändrats sen dess.
Men nu vet jag vad jag vill.
Men jag vet inte.
Jag har börjat tvivla på sista tiden.
Tvivel skapar rädsla.
Och rädsla hindrar oss från att tro.
Kan du flytta på dig?
Sluta stirra och hoppa in i bilen.
Där är han ju! Hur var din promenad?
Berätta inte, hoppa in. Resväskan är packad.
Vänta! Jag ska förklara!
VI TOG IN PÅ HOTELLET RING INTE, KOM INTE
Central av.
Minns ni när vi var unga och skulle flytta?
Vi skulle träffa Laura för att säga adjö.
Vad hände då?
Jag gick inte dit, så att du kunde vara ensam med henne.
Det var inte på grund av huset.
Vad?
Vi stannade inte på grund av huset.
-Varför stannade vi då? -Tänk efter.
För vår egen skull.
-Vänta. Vad… -Är det där Alex?
Det handlar inte om huset.
Vi har inte diskuterat det, jag lovar.
Jag ljög om Branimir. Han hade all rätt att göra så mot mig.
Jag berättade inte allt.
Jag förtjänar inte er hjälp.
Förlåt mig.
Det var allt jag ville säga. Förlåt mig.
-Alex, vänta. -Var det allt?
Ja, det var dumt och själviskt.
Men vi gjorde det också av själviska anledningar.
Vi hade tänkt åka tillbaka och få det att se dramatiskt ut.
Vi skulle precis göra en U-sväng.
Men… Följ med mig.
Glöm det. Hon sa åt dig att inte komma.
Pappa…
-Jag vet. -Varför är du en sådan skitstövel?
-Sa du åt honom att inte komma? -Ja.
-Och att han är en skitstövel? -Ja.
Pappa, jag har alltid sett upp till dig,
-men de här barnsligheterna gör det svårt. -Jag vet.
-Du är för ung för att förstå. -Jag var också där den natten.
Är han fortfarande här?
Angel och jag har inte gjort något. Än så länge.
-Där. Nu gjorde du fel igen. -Vad gjorde jag?
Kvinnor testar dig alltid, det borde du veta.
-Sa jag inte åt dig att inte komma? -Jo, det gjorde du.
Du skrek det och skrev det och Carina sa det.
-Nu räcker det! -Sluta nu, båda två!
Om du inte velat träffa honom, hade vi inte varit på detta hotellet.
Och du, berätta för henne varför du gör det här.
Jag vill inte höra mer om det.
Yana, snälla.
Ville du prata med Mathew?
Nej, jag ville prata med dig.
Jag vet inte var jag ska börja…
När jag åkte tillbaka hit trodde jag…
…att jag helt plötsligt skulle bli lycklig.
Och det är sant, jag har kul.
Men det är ingenting
jämfört med vad jag har med dig och Mathew.
Och jag vet att jag har sagt
att jag inte känner mig hemma
i London. Men kanske…
Kanske hemma är en person.
Kanske hemma är där din familj är.
Kanske hemma är där ni är.
Jag…
Jag vill…
Jag vill bara att du kommer hem, älskling.
Ja.
Tack.
-Varför är du här? -Du då?
Kommer du ihåg att det var på den här bänken
-som vi åt bröd med majonnäs? -Så klart jag gör.
-Jag gick upp tre kilo den dagen. -Du har inte gått ner dem än.
Kommer du ihåg hur du tvingade mig att kasta alla foton på mitt ex?
Sen fick du plocka upp dem ur soptunnan för att bevisa att du slängt dem.
Du tvingade ner mig i den där soptunnan.
Galning…
Vet du,
sista gången jag såg dig, var på den här bänken.
Jag tänkte också på det.
Du träffar ingen just nu, va?
Jag kan göra mig av med honom.
Det kan jag också göra.
Jag kommer snart.
Laura.
Jag har insett en viktig sak om mig själv, som jag vill berätta för dig.
Jag har insett att jag sökt efter lyckan i hela världen,
men jag har aldrig hittat den. Någonsin.
Och…
…nu när jag ska åka igen…
…inser jag att jag kanske aldrig finner den.
Och om jag åker, åker jag ifrån den.
Kanske jag inte skulle åkt alls, eller kanske tidigare.
Jag tycker det låter som…
-…att vi har två alternativ. -Okej?
Det första är att vi accepterar att det är som det är
och att det helt enkelt inte var menat att det skulle bli vi.
Det andra är
att det kanske är hög tid att vi skapar vårt eget öde.
Det är upp till dig.
Sätt er ner!
Ursäkta mig.
Förlåt.
Det är ett tecken.
Nej.
Laura.
Jag är glad att du kom.
Jag vet.
Men det löser inte våra problem.
Vi får hitta ett sätt att lösa dem.
Det är upp till dig. Du måste förlåta.
Förlåta? Har någon bett om min förlåtelse?
Det behövs inte. Gör det för din egen skull.
-Vad har jag gjort? -Inser du inte det?
-Du lever i det förflutna. -Är det så?
Jag följde reglerna, men det var jag som blev sårad, inte han.
Jag vet inte varför du kom.
Jag vet vad problemet är.
Ditt ego är viktigare än minnet av din morfar.
Fyll tanken.
God kväll, herr Vassilev.
-Hej, Danny. -Hur är det idag?
En dålig dag. Andra bensinpumpen.
-Jag vet hur det känns. -Tack.
Herr Vassilev?
Jag läste boken du rekommenderade.
-Och? -Du hade rätt.
Viktor Frankl förklarade det så väl.
"Smärtan slutar vara smärta när du inser dess betydelse."
Men det vet du säkert redan.
Ha en trevlig kväll.
Morfar.
Har du kommit för att hämta dina saker?
Nej, jag kom för att träffa dig.
Du borde tagit med Carina. Dig har jag sett nog av.
Nästa gång.
Men jag antar att hon inte ser fram emot att träffa din kusin igen.
-Så du vet att Alex… -Ja.
Han hade sex med din fru.
Vad hände med honom?
Om jag varit yngre skulle jag klått upp honom.
Nu pratar vi inte om det.
Kom och sätt dig en stund.
Folk kommer hit hela tiden
och pratar om att bygga lägenheter,
hotell och annat.
Jag skickar iväg dem, jag svär och kastar stenar.
Men din kusin pratar med dem, förhandlar, jag ser det.
Jag planterade det här valnötsträdet.
Jag gjorde allt med mina egna händer.
Det här är mitt liv.
Om huset försvann vore det som om jag aldrig funnits till.
Du kommer leva i våra hjärtan.
Sluta med det där sentimentala dravlet. Du kommer också kola vippen en dag.
Men valnötsträdet kommer fortfarande stå här.
Stenarna kommer ligga här.
Ser du busken här?
Jag menar den här.
Jag hade sex med din mormor där,
-och så blev din mamma till. -Sluta nu.
-Detta är en kopia på mitt testamente. -Nej, morfar.
Han skapar bara problem. Jag litar inte på honom.
Jag vill att du lovar mig
att jag kan lita på dig.
-Morfar, jag… -Branimir.
Världen fortsätter efter att våra obetydliga liv är slut.
Så vi borde lämna något efter oss.
Något mer än bara ett foto. Förstår du?
Jag har inte lång tid kvar.
Därför vill jag att du lovar mig…
…att allt detta får fortsätta att leva.
Huset, trädgården, fontänen… Allt detta.
Bara då kan jag känna att jag inte levt i onödan, min kära pojke.
Okej, morfar.
Min kära pojke.
NÅGRA MÅNADER
ELLER
NÅGRA ÅR SENARE
Nu är det er tur!
Undertexter: Lina Olsson